Feltöltve: 2014-02-08 17:21:33
Megtekintve: 2090
HOPP és KOPP (1)
BIKMAKBÜKKFÖLD HŐSEI
Egy bükkfa alatt üldögéltem, és a magammal hozott túrós palacsintát eszegettem.
Egyszer csak két icipici emberke jelent meg a száraz avaron.
Nem hittem a szememnek. A szemem se nekem.
Manók!
A manók cseppet sem féltek tőlem. Először azt sem mondták, hogy bikmak, de azután az egyik így mutatkozott be:
Manó vagyok. Kopp a nevem.
No, és soha meg nem vetem
én a túrós palacsintát.
Lekváros is jó, ha nincs más..
A másik manócska is meghajolt:
Én Hopp volnék. Büszke lélek!
Palacsintát én sem kérek,
ám örülök, mikor kapok..
akár egyet, akár hatot..
- A hatnak azért, úgy hiszem, hékás, jobban örülsz, mint az egynek, mert akkor holnapra is marad! - nevettem el magam, és csodálkoztam, hogy miért nem csodálkozom azon, ami hihetetlen: mesebeli manók állnak előttem, és sehol sincs mese, csak erdei valóság.
Egy perc múlva Hopp és Kopp már a túrós palacsintám eszegette, azután az egyik felmászott az egyik térdemre, a másik a másikra, és felváltva mesélgettek.
Így kezdődött barátságunk a fények és árnyak nagy színpadán, és így kezdődtek el a történetek Bikmakbükkföld hőseiről: Hoppról, Koppról, Picimanóról.. Habzott fent a fehér, villant a kék, frakkos fecskék kergettek tünékeny ezüstös csillagokat a nyári égen, és gyíkok ragyogtak fel aranyzöld ékszerként a mohás kövön..
(Folytatom)
Egy bükkfa alatt üldögéltem, és a magammal hozott túrós palacsintát eszegettem.
Egyszer csak két icipici emberke jelent meg a száraz avaron.
Nem hittem a szememnek. A szemem se nekem.
Manók!
A manók cseppet sem féltek tőlem. Először azt sem mondták, hogy bikmak, de azután az egyik így mutatkozott be:
Manó vagyok. Kopp a nevem.
No, és soha meg nem vetem
én a túrós palacsintát.
Lekváros is jó, ha nincs más..
A másik manócska is meghajolt:
Én Hopp volnék. Büszke lélek!
Palacsintát én sem kérek,
ám örülök, mikor kapok..
akár egyet, akár hatot..
- A hatnak azért, úgy hiszem, hékás, jobban örülsz, mint az egynek, mert akkor holnapra is marad! - nevettem el magam, és csodálkoztam, hogy miért nem csodálkozom azon, ami hihetetlen: mesebeli manók állnak előttem, és sehol sincs mese, csak erdei valóság.
Egy perc múlva Hopp és Kopp már a túrós palacsintám eszegette, azután az egyik felmászott az egyik térdemre, a másik a másikra, és felváltva mesélgettek.
Így kezdődött barátságunk a fények és árnyak nagy színpadán, és így kezdődtek el a történetek Bikmakbükkföld hőseiről: Hoppról, Koppról, Picimanóról.. Habzott fent a fehér, villant a kék, frakkos fecskék kergettek tünékeny ezüstös csillagokat a nyári égen, és gyíkok ragyogtak fel aranyzöld ékszerként a mohás kövön..
(Folytatom)
Hozzászóláshoz jelentkezz be vagy regisztrálj!