Feltöltve: 2005-10-31 11:54:32
Megtekintve: 2651
A bohóc és az altató
A bohóc és az altató (A hold könnyei - Isten se tudja milyóta)
Vidáman pereg a világ, mosolyra gyúl annyi száj,
Nevetnek az inak, röhögésbe torzul a publikum,
Ő Isten balga teremtményét játssza a színpadon,
A sikere az örvendés, de neki egy belül oly kevés oly kevés
Te mit sem tudsz róla, csak nevetsz,
Ő játszik, hogy te nevess,
S nem tudod hogy fellépés után,
Zokogva altatóba merülve éldegél pár szem pirulán
Rég zokog már, isten se tudja milyóta, fáj kráterek tépkedte, keserű arcra,
Elfogy, s aztán újra egész, merész, világító űr-gólem, évezredek óta, csak ott fenn.
Egyedül? S mégsem végez magával, fel nem adja,
Nem kézi, s nem kosárlabda.
Szürke könnycseppjei a legelőket áztatja, a vetést táplálja,
Ha van vetés, ha van aki, elvesse a magokat, még ma.
Hisz. Hisz még a világ tündöklésében,
A vidám mosolyok révületében,
Felhőkben, az éjben, esőben, mennydörgésben, villámok szikrázó fényeiben,
A változás változatos erejében.
Hisz egy szebb holnapban, hol nincsenek tűk a fiatalok karjaiban,
Nincsenek széplányok az utcákon árulva, ami még testükből marad, ha marad.
Mindent szétmar, mindent elemészt a baj, de ő hisz!
Bennem? Benned? Bennünk?
- Isten se tudja milyóta?
Könnyei csorognak, kettéhasítják, elemésztik maradék álmát,
Arról a könyvben olvasott Kis hercegről, aki épp neki kéne
Rég zokog, szenved.
Délcegen, egyhelyben, mint vesztegelő hajó, vagy zárka,
Börtöne az űr, s nincs ennél tágasabb cella, zárka-bárka.
Kutyák tutulják meg, farkasok, messzi hegyek ormairól, sziklák hasadékából.
Szellemek morogva forognak, okkult egyének vásári igéket mormognak,
Fortyogó üstökben kavargatják az új század mannáját,
Elixír a bajra, soha ne lökjél kokaint bogyóra! Tiéd a fél utca? Behúzol még kettőt?
Nem is! Egy párat, fáradt, lázadt.
Ő zokog. Értük vagy önmagáért? Isten se tudja milyóta?
Zokog, még van álma, de a mese az mese, s ezt nem csak Isten tudja!
Ő pedig mosolyog a színpadon állva...
Vidáman pereg a világ, mosolyra gyúl annyi száj,
Nevetnek az inak, röhögésbe torzul a publikum,
Ő Isten balga teremtményét játssza a színpadon,
A sikere az örvendés, de neki egy belül oly kevés oly kevés
Te mit sem tudsz róla, csak nevetsz,
Ő játszik, hogy te nevess,
S nem tudod hogy fellépés után,
Zokogva altatóba merülve éldegél pár szem pirulán
Rég zokog már, isten se tudja milyóta, fáj kráterek tépkedte, keserű arcra,
Elfogy, s aztán újra egész, merész, világító űr-gólem, évezredek óta, csak ott fenn.
Egyedül? S mégsem végez magával, fel nem adja,
Nem kézi, s nem kosárlabda.
Szürke könnycseppjei a legelőket áztatja, a vetést táplálja,
Ha van vetés, ha van aki, elvesse a magokat, még ma.
Hisz. Hisz még a világ tündöklésében,
A vidám mosolyok révületében,
Felhőkben, az éjben, esőben, mennydörgésben, villámok szikrázó fényeiben,
A változás változatos erejében.
Hisz egy szebb holnapban, hol nincsenek tűk a fiatalok karjaiban,
Nincsenek széplányok az utcákon árulva, ami még testükből marad, ha marad.
Mindent szétmar, mindent elemészt a baj, de ő hisz!
Bennem? Benned? Bennünk?
- Isten se tudja milyóta?
Könnyei csorognak, kettéhasítják, elemésztik maradék álmát,
Arról a könyvben olvasott Kis hercegről, aki épp neki kéne
Rég zokog, szenved.
Délcegen, egyhelyben, mint vesztegelő hajó, vagy zárka,
Börtöne az űr, s nincs ennél tágasabb cella, zárka-bárka.
Kutyák tutulják meg, farkasok, messzi hegyek ormairól, sziklák hasadékából.
Szellemek morogva forognak, okkult egyének vásári igéket mormognak,
Fortyogó üstökben kavargatják az új század mannáját,
Elixír a bajra, soha ne lökjél kokaint bogyóra! Tiéd a fél utca? Behúzol még kettőt?
Nem is! Egy párat, fáradt, lázadt.
Ő zokog. Értük vagy önmagáért? Isten se tudja milyóta?
Zokog, még van álma, de a mese az mese, s ezt nem csak Isten tudja!
Ő pedig mosolyog a színpadon állva...
![](/user/41/3842/2247.jpg)
Hozzászóláshoz jelentkezz be vagy regisztrálj!
2006-04-26 11:21:20
köszönöm :}
2006-04-25 13:57:24
hűűha,hűűha,hűt ez nagyon jó!!!